U Los Anđelesu, jedan tim programera radi na tome da 3D tehnologiju uvede u oblasti svakodnevnog života kao što su privreda i obrazovanje.
Od filmova do video igrica tehnologija za reprodukovanje trodimenzionalnih slika – poznata po skraćenici 3D - sve je bolja i privlači sve veći broj ljubitelja.
U filmu Povratak supermena glumac koji igra glavnu ulogu nije živa već kompjuterski stvorena osoba. Ali da bi se napravio takav kompjuterski lik, živi glumac mora da se snimi u specijalnom svetlosnom studiju kako bi kompjuter zabeležio njegove konture i način na koji se svetlo odbija od njega.
“Osvetljavamo ih specijalnim kompjuterski kontrolisanim svetlom i snimamo iz sedam uglova, sa fotoaparatima visoke rezolucije”.
Pol Divibek je član tima Instituta za kreativne tehnologije, pri Univerzitetu južne Kalifornije, u kome se snimaju kompjuterizovane slike ljudi, predmeta i pejsaža koji izgledaju kao pravi. Divibek kaže da specijalna rasveta omogućava glumcima da se pretvore u digitalizovane likove kao što su plavi vanzemaljci u filmu Avatar.
Ta tehnologija uskoro bi mogla da se primenjuje i u svakodnevnom životu. Na primer za video telekonferencije, koje deluju kao da su svi učesnici u istoj prostoriji, zahvaljujući 3D slici za koju nisu potrebne specijalne naočare.
“Osoba čija slika dolazi sa druge lokacije može da gleda u pravcu bilo koje druge osobe u sobi i da svako zna prema kome je pogled upućen. A to je jedna od osnova međuljudske komunikacije”, kaže Divibek.
Divibek veruje da će poslovni ljudi početi da koriste ovu tehnologiju u roku od 5 godina.Ali javnost bi mogla da je vidi i pre. Institut za kreativne tehnologije koristi 3D tehnologiju za snimanje sećanja preživelih u Holokaustu za račun Šoa fondacije, takođe pri Univerzitetu južne Kalifornije.
Ti snimci biće prikazivani na specijalnim ekranima po školama i muzejima, a biće i programirani da odgovaraju na pitanja o Holokaustu upućena iz publike. Kim Sajmon je direktorka Šoa Fondacije.
“To je medij blizak današnjima mladim ljudima. A kada informacije dolaze od nekoga koga vidite i čujete utisak je višestruko jači”, kaže Kim Sajmon.
Demonstracija interakcije između preživelih u Holokaustu i učenika biće moguća za godinu dana. A kroz deset godina možda ćemo svi moći da igramo igrice bez 3D naočara.
U filmu Povratak supermena glumac koji igra glavnu ulogu nije živa već kompjuterski stvorena osoba. Ali da bi se napravio takav kompjuterski lik, živi glumac mora da se snimi u specijalnom svetlosnom studiju kako bi kompjuter zabeležio njegove konture i način na koji se svetlo odbija od njega.
“Osvetljavamo ih specijalnim kompjuterski kontrolisanim svetlom i snimamo iz sedam uglova, sa fotoaparatima visoke rezolucije”.
Pol Divibek je član tima Instituta za kreativne tehnologije, pri Univerzitetu južne Kalifornije, u kome se snimaju kompjuterizovane slike ljudi, predmeta i pejsaža koji izgledaju kao pravi. Divibek kaže da specijalna rasveta omogućava glumcima da se pretvore u digitalizovane likove kao što su plavi vanzemaljci u filmu Avatar.
Ta tehnologija uskoro bi mogla da se primenjuje i u svakodnevnom životu. Na primer za video telekonferencije, koje deluju kao da su svi učesnici u istoj prostoriji, zahvaljujući 3D slici za koju nisu potrebne specijalne naočare.
“Osoba čija slika dolazi sa druge lokacije može da gleda u pravcu bilo koje druge osobe u sobi i da svako zna prema kome je pogled upućen. A to je jedna od osnova međuljudske komunikacije”, kaže Divibek.
Divibek veruje da će poslovni ljudi početi da koriste ovu tehnologiju u roku od 5 godina.Ali javnost bi mogla da je vidi i pre. Institut za kreativne tehnologije koristi 3D tehnologiju za snimanje sećanja preživelih u Holokaustu za račun Šoa fondacije, takođe pri Univerzitetu južne Kalifornije.
Ti snimci biće prikazivani na specijalnim ekranima po školama i muzejima, a biće i programirani da odgovaraju na pitanja o Holokaustu upućena iz publike. Kim Sajmon je direktorka Šoa Fondacije.
“To je medij blizak današnjima mladim ljudima. A kada informacije dolaze od nekoga koga vidite i čujete utisak je višestruko jači”, kaže Kim Sajmon.
Demonstracija interakcije između preživelih u Holokaustu i učenika biće moguća za godinu dana. A kroz deset godina možda ćemo svi moći da igramo igrice bez 3D naočara.