Američka invazija na Irak, pobune u okviru Arapskog proleća i drugi dogadjaji na Bliskom istoku dali su dodatni zamah političkim ambicijama Kurda
Ustanci u okviru Arapskog proleća širom Bliskog istoka pružili su 30 miliona Kurda, koji žive uglavnom u delovima Iraka, Turske, Sirije i Irana, novu nadu da će moći da ostvare svoj dugogodišnji san o nezavisnosti. Medjutim, kako u svom prilogu navodi novinar saradnik Glasa Amerike, Džerom Sokolovski te aspiracije nailaze na komplikovanu realnost na terenu.
Vreme je ručka i kebab je na roštilju u ovom novootvorenom kurdskom restoranu u okolini Vašingtona. Hekmat Bamarni se doselio iz severnog Iraka 1970-ih i sastaje se ovde sa još jednim bivšim kurdskim borcem za nezavisnost.
„Kao Kurdi gajimo san poput svih drugih – poput Turaka, Arapa, Iranaca... Želimo i mi nezavisnost.“
Medjutim, Kurdi u Iraku i na drugim mestima su, u traganju za svojim snom, pretrpeli teške napade i progone. Kao najveća etnička manjina bez države na Bliskom istoku, Kurdi su se u jednom periodu oslanjali na oružani ustanak kako bi ostvarili svoj cilj.
Američka invazija na Irak, pobune u okviru Arapskog proleća i drugi nedavni dogadjaji na Bliskom istoku dali su dodatni zamah njihovim političkim ambicijama. Deniz Natali je stručnjak za Bliski istok na Nacionalnom odbrambenom univerzitetu u Vašingtonu.
„Ovo je svakako prekretnica i uzbudljivi momenat za Kurde i one koji ih proučavaju, jer izgleda kao da se granice postavljene u periodu formiranja država kidaju.“
To je izgleda slučaj u Siriji, gde su Kurdi preuzeli kontrolu nad najvećim delom severoistočnog dela te zemlje u jeku anti-vladinog ustanka u zemlji. U medjuvremenu, u Turskoj, Kurdi koriste svoje nove slobode bez presedana, kako bi izmenili tok višegodišnje diskriminacije i otudjenja.
U Iranu pritisak Zapada na Teheran zbog nuklearnih ambicija te zemlje pružio je iranskim Kurdima nadu da će doći do promena. A u Iraku, Kurdi samostalno upravljaju severnim delom te zemlje od zbacivanja režima Sadama Huseina. Medjutim, Natali ukazuje da je ta samouprava primorala lidere iračkih Kurda da se suoče sa geopolitičkom realnošću.
„Irački Kurdistan je područje bez morske obale i njegov opstanak zavisi od otvorenih granica i pozitivnih ili bar funkcionalnih odnosa sa susednim državama.“
Natali dodaje da susedne zemlje često podstiču kurdske frakcije na medjusobne sukobe. Majkl Rubin, bivši funkcioner Pentagona, koji sada radi za institut „Amerikan Enterprajz“, ističe da sami kurdski lideri često pružaju prazna obećanja u vezi sa nacionalističkim aspiracijama kad shvate realnost.
„Upravo sam došao iz Kurdistana i svakako medju studentima, profesorima i intelektualcima, ali ne i medju političarima, vlada istinsko strahovanje da 'nam je nezavisnost ponovo na dohvat ruke, ali da će susedne sile i naši sopstveni političari to sprečiti, jer nikada nisu u stanju da postignu konsenzus'.“
Medjutim, Rubin zaključuje da je mladja generacija Kurda, inspirisana svojim arapskim susedima, sve više nestrpljiva zbog poteza svojih političkih lidera, dok posmatra promene postignute tokom Arapskog proleća.
Vreme je ručka i kebab je na roštilju u ovom novootvorenom kurdskom restoranu u okolini Vašingtona. Hekmat Bamarni se doselio iz severnog Iraka 1970-ih i sastaje se ovde sa još jednim bivšim kurdskim borcem za nezavisnost.
„Kao Kurdi gajimo san poput svih drugih – poput Turaka, Arapa, Iranaca... Želimo i mi nezavisnost.“
Medjutim, Kurdi u Iraku i na drugim mestima su, u traganju za svojim snom, pretrpeli teške napade i progone. Kao najveća etnička manjina bez države na Bliskom istoku, Kurdi su se u jednom periodu oslanjali na oružani ustanak kako bi ostvarili svoj cilj.
Američka invazija na Irak, pobune u okviru Arapskog proleća i drugi nedavni dogadjaji na Bliskom istoku dali su dodatni zamah njihovim političkim ambicijama. Deniz Natali je stručnjak za Bliski istok na Nacionalnom odbrambenom univerzitetu u Vašingtonu.
„Ovo je svakako prekretnica i uzbudljivi momenat za Kurde i one koji ih proučavaju, jer izgleda kao da se granice postavljene u periodu formiranja država kidaju.“
To je izgleda slučaj u Siriji, gde su Kurdi preuzeli kontrolu nad najvećim delom severoistočnog dela te zemlje u jeku anti-vladinog ustanka u zemlji. U medjuvremenu, u Turskoj, Kurdi koriste svoje nove slobode bez presedana, kako bi izmenili tok višegodišnje diskriminacije i otudjenja.
U Iranu pritisak Zapada na Teheran zbog nuklearnih ambicija te zemlje pružio je iranskim Kurdima nadu da će doći do promena. A u Iraku, Kurdi samostalno upravljaju severnim delom te zemlje od zbacivanja režima Sadama Huseina. Medjutim, Natali ukazuje da je ta samouprava primorala lidere iračkih Kurda da se suoče sa geopolitičkom realnošću.
„Irački Kurdistan je područje bez morske obale i njegov opstanak zavisi od otvorenih granica i pozitivnih ili bar funkcionalnih odnosa sa susednim državama.“
Natali dodaje da susedne zemlje često podstiču kurdske frakcije na medjusobne sukobe. Majkl Rubin, bivši funkcioner Pentagona, koji sada radi za institut „Amerikan Enterprajz“, ističe da sami kurdski lideri često pružaju prazna obećanja u vezi sa nacionalističkim aspiracijama kad shvate realnost.
„Upravo sam došao iz Kurdistana i svakako medju studentima, profesorima i intelektualcima, ali ne i medju političarima, vlada istinsko strahovanje da 'nam je nezavisnost ponovo na dohvat ruke, ali da će susedne sile i naši sopstveni političari to sprečiti, jer nikada nisu u stanju da postignu konsenzus'.“
Medjutim, Rubin zaključuje da je mladja generacija Kurda, inspirisana svojim arapskim susedima, sve više nestrpljiva zbog poteza svojih političkih lidera, dok posmatra promene postignute tokom Arapskog proleća.